ЧАСТНО СРЕДНО УЧИЛИЩЕ "ЧЕРЕН ОЦЕТ"
Това вече е изненада. Май не си бил единственият екстрасенс.
Но като гледам, той също е доста стъписан.
Невъзможно...
Истински ли си? Не съм единствен?
Каква е тази зловеща топка от енергия до теб?
Служи ли ти? - Не. Преследва ме.
Все едно.
Имам един куп въпроси към теб,
но преди това трябва да изясним нещо. Говоря за йерархията.
Кое? - ПРОГРЕС ДО ВЗРИВА НА МОБ: 45%
МОБ ПСИХО 100
"Отстъпващ воин. Аз и психичните сили."
Внимавай за всеки случай, Шигео. И ти можеш да се спънеш, ако не...
Извинявай, не слушах. - Какво?
Защо ме нападаш? Нищо не съм направил.
Нека бъдем...
Нащрек е.
Не че не разбирам как се чувства.
Досега е живял като голямата рибка в малкото езерце.
За пръв път се сблъсква с някой, който представлява заплаха за него.
Няма да се примири, докато не докаже превъзходството си.
Това настрана. Какви са тези странни подскоци, все едно е на въжета?
Телекинеза. Тя ти позволява да местиш обекти с мисълта си.
Ти няма ли да използваш? - Не. Прилошава ми.
Телепортирам се близо до противника чрез телекинеза
и го отвявам със своя психоудар.
Танцувалната техника, която усъвършенствах срещу обикновени хора,
в неговите очи е като странни подскоци.
Проклятие! - Шигео, дай му урок.
Покажи му кой е шефът.
Виж. Отново е заел позиция да атакува.
И ти трябва да го халосаш здравата!
Не. Не е редно да използваш психически сили срещу другите.
Глупак! Погледни го само!
Той използва силите си по предназначение и си живее живота.
А я виж себе си. Ти водиш смотан и посредствен начин на живот.
Смяташ ли, че имаш нещо друго привлекателно, освен силите си?
Чуй ме.
Ние сме родени със специални сили, които другите хора не притежават,
но не бива заради тях да се мислим за нещо повече.
Добрите бегачи, певците,
ученолюбивите, красноречивите
и хората, които владеят психични сили, всички те са равни.
Няма лошо да си уверен в силите си, но не бива да се превземаш.
Нашите сили лесно могат да се превърнат и в смъртоносни оръжия.
Те са като ножове. А какво не бива да правиш с ножа?
Да го насочвам към хората? - Значи разбираш. Не го забравяй.
Такъв е моралният принцип на надарените хора като нас.
Хич не звучи сериозно от устата на Рейген.
Няма да ги използвам в бой.
А и не искам да живея, разчитайки на силите си.
Ще открия друг свой потенциал. Дори започнах да тренирам.
Ще се променя. - Да, казваш го, ама...
Шигео! - Какво ще кажеш за това?
Това беше телекинетично блъскане с цялата ми тежест.
Живот, без да ползваш силите си? Глупост на чудесата!
Няма смисъл да живееш, принизявайки се на нивото на простолюдието!
Останалите таланти не струват!
Тренировки? Учене? Остави ги на простолюдието!
Пред дарбата ми мускулите, интелектът и дори законът са безсилни!
Аз съм специален и светът се върти около мен!
Какво да те правим.
Ей, момче, искаш ли да го пишем равен?
Не. Това би бил най-големият позор в живота ми.
И на мен не ми се иска да пречупиш Шигео.
Той не възнамерява да се бие. Очевидно е, че ще загуби.
А това няма да е хубаво. - Трапчинков?
Повечето ми духовна сила беше заличена и е останала само нейна бледа сянка.
Но смятам, че все още ще мога да дам урок на един надут келеш.
Шигео може да стане бог. Той не е бездарник като...
Трапчинков! - Изтрих го със своята психовълна.
Напълно, така че да не остане и следа от него.
Трапчинков беше прочистен...
ПРОГРЕС ДО ВЗРИВА НА МОБ: 50%
Забрави го твоя клуб. Вместо това наблегни на психическите си сили!
Цубоми, а? Хубаво дупе има.
Кого наричаш калинка ти, бе? Ще пратя учителя ти в болницата!
Ще те направя известен.
Искаш ли да те науча как да гледаш през дрехите?
И аз не го умея, мръснико!
Ще ми позволиш ли да превзема тялото ти само за минутка?
Трапчинков...
Какво? В шок си, че домашният ти любимец бе заличен?
Не е това. - ПРОГРЕС ДО ВЗРИВА НА МОБ: 50%
Да, едва ли си шокиран.
В съществуването му никога не е имало особен смисъл.
И за теб може да се каже същото.
В сравнение с мен ти си треторазрядна дребна рибка.
Можеш да станеш велик! Гарантирам ти го!
Някои глупаци остават с грешно впечатление, ако не им го кажеш.
Въобразяват си, че могат да постигнат нещо, ако се постараят.
Бъди по-уверен, Шигео! Ти си главният герой!
Какъв е този поглед?
Защо трябва да омаловажаваш другите,
като ги наричаш обикновени и дребни риби?
Просто осъзнах, че той може би не е бил чак толкова лош.
В сравнение с теб. - Моля?
Не си...
Не си мисли, че вечно ще ми гледаш толкова самодоволно!
Ще те подчиня със силите си!
Ще те нападна с всичка сила, без задръжки!
Опасно е. Ако не бях аз, можеше да нараниш някого. Спри.
Нима твърдиш, че няма да те нараня?
Стига си подценявал силите ми!
Какво има? Само ще се защитаваме? - Помолих те да спреш.
Покажи ми силите си!
Ако не го направиш, ще трябва да прибегнем към друго.
Ще ти направим един тест за издръжливост.
Стаята по домакинство.
Ножовете са опасни. Не бива да ги насочваш към другите.
Не ми казвай какво да правя. Само ще си скъсиш живота.
Разбира се, не мисля да го убивам, но това може да го накара да отреагира.
Ще престанеш ли? Може да стане някоя беля.
Нарочно беше, нали?
Голяма беля стана.
Мъртъв си!
ВЪРХЪТ НА ГЛАВАТА НА ТЕРУ 0%
МОБ ПСИХО 100
Ще си платиш за това. Няма да ти простя дори да ми паднеш на колене!
Ти...
Току-що си помисли, че сега още повече приличам на очимуша, нали?
Не съм! - И все пак си си го помислил.
Не. Хубаво, ще си го призная. Този позорен вид, тази истина!
И теб също ще призная. Как се казваш?
Шигео... Шигео Кагеяма.
Кагеяма... Аз съм Ханадзава. Теруки Ханадзава.
Приятно ми е, Ханадзава.
Не те признавам като приятел. Признавам те като враг.
С това признание мога да те взема още по-насериозно.
Достатъчно вече. - Накарай ме, ако искаш да спра!
Хайде, хайде! Какво има? Отвърни, или ще те осакатя!
Аз съм твоят противник!
Аз съм популярен и главният герой на света!
Всичко се върти около мен!
Теруки Ханадзава е избраният!
Защо? Защо си толкова уверен в себе си?
Глупав въпрос. Понеже съм надарен със сили.
Сила, пред която всички са подвластни.
А ти си първият ми враг.
Хайде, атакувай ме! Да премерим сили.
Не. - Защо? Аз ти казвам!
Понеже не искам да те нараня.
Ама че шега! Не ме сравнявай с простолюдието.
Аз съм съвсем различна форма на живот.
Психичните сили не те правят нещо повече от тях.
Моля?
Просто си помислих, че малко преувеличаваш.
Само ти можеш да го заявиш това.
Именно затова си пречка!
Сега разбирам защо си толкова враждебен към мен.
Понеже сме еднакви. Малко си приличаме, Ханадзава.
Не по силите,
а по това, че нямаш увереност в себе си.
Ако оставим силите ти настрана, от теб нищо няма да остане.
Празна черупка. Боиш се да го осъзнаеш.
Няма да имаш приятели, нито да изпъкваш.
Поредният обикновен загубеняк, който няма да остави следа.
Това съм аз.
Дълбоко в себе си ти си същият като мен.
Ти просто не искаш да признаеш, че без силите си си нищо.
Не!
Събуди се! С теб нямаме нищо общо!
Еднакви сме. От моя гледна точка ти си обикновен.
Замълчи!
Не използва силите си...
Какво правя? Как се случи това?
Гадост, ти си виновен! За всичко ти си виновен!
Всичко беше идеално. - Теру, пак си взел сто точки!
Силите ми сбъдваха всички мечти.
Що за изстрел беше това? Жестоко!
Съжаляваме! Прости ни, моля те! - А ти ми отне моя свят...
Изпекла съм бисквити. Искаш ли? - Ти... Твоето съществуване...
унищожи всичко! Мътните го взели!
Използвай психичните си сили!
Не...
Не бива да ги използвам... срещу другите!
Напада ли?
Какво беше това? Докога ще ме пренебрегваш?
Кагеяма, не каза ли, че си започнал да тренираш?
Колкото и да се стараеш, повече от това няма да постигнеш.
Хората не се променят толкова лесно.
Откажи се. Използвай силите си.
Или ще те...
Върни ги! Върни ни парите за нова година!
Знай си мястото, малкия. Ще те пречукам.
Рицу! - Ти стой настрана!
Батко!
Батко...
Боли, батко...
Ще се променя.
Няма да ги използвам.
Ще се променя.
Хей, Кагеяма?
Хей! Събуди се!
Почакай! Не ме оставяй! Кагеяма...
Шигео Кагеяма и Теруки Ханадзава.
Битката между тези двама екстрасенса така и не стигна до кулминация.
Те отхвърляха идеалите си и в резултат нямаше победител,
а само чувството на празнина дълбоко в сърцата им.
Или поне така изглеждаше...
Какво е това?
Най-накрая си готов да се биеш?
Радвам се! В крайна сметка не успя да останеш верен на убежденията си.
Давай! Могъща бариера!
Ти ги използва, Кагеяма.
Най-сетне търпението ти се изчерпа и прибягна до психическите си сили.
Използва ги срещу друг човек!
В безсъзнание ли е? Каква е тази сила тогава?
Какво?
Кагеяма всмуква силите ми...
И не само тях, а и цялата енергия в атмосферата.
С толкова обемен съд ли разполага?
Теру усети, че там има нещо, което никога не бива да бъде докосвано.
Нещо неизвестно и непонятно.
Шегуваш се... Какво пробудих?
Достатъчно! Съжалявам!
Няма да използвам силите си срещу другите!
Предполагам...
че всъщност съм просто един обикновен човек.
Моб бързо си даде сметка.
Той се бе провалил в опита си да се промени.
Беше причинил пореден инцидент със силите си.
Той не знаеше накъде да насочи емоциите си.
Противоречието породи чувство на безсилие.
Безсилието от неспособността да победи себе си.
Печал.
Това беше жалък опит на Моб да се противопостави на самия себе си.
Ханадзава...
Извинявай за дрехите... - Почакай, Кагеяма. Аз...
Какво стана с боя?
Това е Теру! Ето го там.
Какво?
Бил е брутално унижен! Не искам и мен така да обръснат!
Те... Сам видя, Кагеяма. Ти беше прав.
Ако оставим настрана силите си... - Кагеяма!
Момчета... - Кагеяма, ранен ли си?
Добре съм.
Значи всичко е наред. Връщаме се да правим още клекове!
Няма какво повече да кажа. Разгромиха ме.
Моб търсеше Трапчинков три часа, но не успя да го открие.
Прибрах се.
Батко?
Добре дошъл. Ще настинеш. - Благодаря.
Късно се прибра. Гладен ли си?
Не. Ще си лягам.
Унил изглеждаш. Случило ли се е нещо?
Насреща съм, ако искаш да поговориш с някого. Лека нощ.
Рицу.
Съжалявам за онзи път. - За кой път?
Когато ти прилоша в колата и повърна в качулката на якето ми?
Не. Е, и за това също.
Не мога да си спомня какво се случи, когато използвах силите си.
Какво съм ти направил?
Говориш за онзи път, когато големите ни тормозеха.
Нищо не си ми направил.
Един от хулиганите ме изрита и се ударих.
Но ти ме защити.
Не се тормози излишно. Лека.
Днес в пет следобед много хора ни съобщиха,
че са видели загадъчно явление в небето над града.
Сред летящите отломки очевидците били видели и човек...
Тогава...
Рицу! - Ти стой настрана!
Батко!
Счита се, че това явление е било дело на човек...
Това не беше батко.
Нямам апетит.
Той настина.
Превод и субтитри ГЕОРГИ ГИНЕВ
Рицу се отклонява от правия път заради желанието си за свръхсили.
Без да знае за това, Моб излиза на безгрижна среща с Томе.
А бе, Моб! Сега не е моментът!
Следва в "Моб психо 100": "Раздор. Да се извисиш".
Първо лимитирано издание? Възможно най-доброто решение.